VICKY CRISTINA BARCELONA
Vicky in Cristina sta se poleti odpravili v Barcelono.
Vicky je pisala magisterij o katalonski identiteti,
za katero se je navdušila ob Gaudijevi arhitekturi.
Cristina je pol leta snemala film in ga na koncu zasovražila,
ter se razšla s še enim fantom, zato je hotela menjati okolje.
Daljna Vickyjina sorodnica iz Barcelone se je ponudila,
da dekleti gosti v juliju in avgustu.
Dekleti se poznata z univerze in imata podoben pogled na svet.
Vendar pri ljubezni bi težko našli dva bolj različna pogleda.
Vicky ni prenesla bolečine in ni želela spopadov.
Bila je prizemljena in realna. Moški mora biti resen in stalen.
Zaročila se je z Dougom, ker je bil spodoben in uspešen
ter je razumel lepoto obveze. -Tudi jaz te pogrešam.
Cristina je v ljubezni pričakovala nekaj drugačnega.
Trpljenje je nerada sprejela kot del globoke strasti
in ni izpostavljala svojih čustev.
Na vprašanje, na kaj bi stavila svoja čustva, ni imela odgovora.
Vendar je vedela, česa noče. To je Vicky neizmerno cenila.
Vicky. -Ja, Vicky. -Odrasla si. -Dolgo se nisva videli.
Dobrodošli v Barceloni. Cristina, jaz sem Judy.
Tu je vajina soba, skupaj bosta.
Najlepša hvala za nastanitev. Ne poznate me. Zelo lepo od vas.
Lepo je, da se kaj dogaja. Mir je, odkar je Artur šel študirat.
Ko sta se punci namestili
in se je Judyjin mož Mark vrnil z golfa, so postregli kosilo.
Čudovit dom imava. -Zelo nama je všeč.
Z vsemi se spoprijatelji in še špansko zna.
Tudi ti si se naučila. S čim se ukvarjaš, Cristina?
Trenutno nimam zaposlitve. -Daj, posnela je film.
Zanimivo. -12-minutnega. -O čem pa?
O čem? O tem, zakaj je težko opredeliti ljubezen.
Obširna tema za 12 minut.
Vicky, ti pišeš magisterij o... -Katalonski identiteti.
Kakšen poklic te čaka? -Morda učiteljica ali kuratorka.
Ni ti treba delati. Jeseni se bo poročila s čudovitim moškim
in rešila se bo vseh težav. Ko jo bo oplodil.
Judy je že vse določila. -Na poletje v Barceloni. Dobrodošli.
Nato sta Vicky in Cristina srkali umetniške zaklade mesta.
Še posebno sta uživali ob delih Gaudija in Miroja.
Mark in Judy sta ju povabila jadrat na Markovo jadrnico.
Za Cristino sta povabila sina poslovnih partnerjev,
samskega mladeniča, ki se je Marku zdel primeren zanjo.
Nabral bi denar, odplul na otok in se le še potapljal.
Nor sem na potapljanje. Si se že kdaj potapljala?
Vendar si Charles in Cristina nista bila usojena.
Vicky je raziskovala katalonsko življenje,
šla je v restavracijo in na tržnico, da je spoznala kuhinjo.
V milih poletnih nočeh sta šli poslušat kitarsko glasbo,
ki je v Vicky vedno prebudila čustva.
Mark in Judy sta ju peljala na odprtje umetnostne galerije.
Zbrali so se številni umetniki in zbiralci.
So ti všeč? -Ja, hvala za povabilo. -Tu kupujeva.
Mark je naročil serijo slik za pisarno.
Je to ta umetnik? V rdečem?
Ne, to ni...
Alfred je... Gospod v tisti laneni obleki. To je on.
Tistega ne poznam.
Mark, kdo je tisti v rdeči srajci? Kdo je?
Slikar je. Diego nama je povedal zanj.
Imel je ognjevito razmerje s tisto lepo norico.
Nasilni pretepi in grda ločitev. Vse je bilo v časopisih.
Mojbog, Juan Antonio Gonzalo. Imel je razvpito ločitev.
Ona ga je skušala ubiti. Ali pa on njo.
Velika afera v svetu umetnosti. Ne spomnim se podrobnosti.
Nisva v boemskih krogih, tako da ne vem.
Vicky in Cristina sta iz galerije odšli na večerjo.
V poletni noči sta šli mimo cerkve, ljudje so praznovali,
ko sta opolnoči le prišli do manjše restavracije.
Všeč mi je, da ni treba skrbeti, ali bo lokal odprt.
Vendar bi naju moralo skrbeti zaradi sanj.
Koga gledaš? -Je to tisti slikar iz galerije?
Ja, slikar z bolečo ločitvijo. Mark je povedal.
Nisem slišala vsega. -Ves čas gleda sem. -Ker izzivaš.
Nič ne izzivam. -Že cel večer ga pogleduješ.
Le vino pijem. -Seveda. Nekaj si že počela, ker gre sem.
Američanki? -Jaz sem Cristina, moja prijateljica je Vicky.
Kakšne barve oči imaš? -Modre.
Rad bi vaju povabil v Oviedo. -Kam? -V Oviedo.
Za konec tedna. Odidemo čez eno uro.
Kje je Oviedo? -Kratek let stran. -Z letalom?
Kaj je v Oviedu? -Kip, ki mi daje navdih.
Zelo lepa skulptura. Všeč vama bo.
Želiš, da letiva v Oviedo in nazaj?
Ne, tam bomo, razkazal vama bom mesto.
Jedli bomo, pili dobro vino, se ljubili. -Kdo se bo ljubil?
Upam, da vsi trije. -Mojbog. -Plačal bom vajin račun.
Ta tip ne ovinkari. Gospod, morda v drugem življenju.
Zakaj ne? Življenje je kratko. Dolgočasno, polno bolečine.
To je priložnost za nekaj posebnega. -Ja. Kdo sploh si?
Jaz sem Juan Antonio. Vidve sta Vicky in Cristina, ne?
Ali ravno obratno? -Lahko tako, ker sva obe dobri za posteljo.
Razumem. -Obe sta zelo privlačni in lepi.
Ne greva se ljubit z nekom, ki naju povabi v špansko mestece.
Kaj vedno analizira vsako pobudo,
dokler zadnji gram navdiha
ne izhlapi?
Moram reči,
da imam zelene oči.
Pomanjkanje zanosa pri tvoji ponudbi ni stvar analize.
Če bi sprejel povabilo na ustaljeno obliko druženja,
recimo pijačo, sva za, drugače pa poskusi pri drugih mizah.
Kaj te je užalilo? Gotovo ne to, da te imam za lepo in všečno.
Užalilo? Ne. Zabavno in nadležno, če sem iskrena.
Kaj ni že pozno? -Z veseljem bi šla v Oviedo.
Kaj? Se šališ? -Zabavno bo. Z veseljem grem.
Lahko kdaj drugič o tem? -Ko sem te videl v galeriji,
sem opazil lepe ustnice. Polne, zelo čutne. -Hvala.
Ljubljenja ne zagotavljam. Sem muhaste narave.
Ne pogajajmo se.
Nimam skritih namenov, to je moja najboljša ponudba.
Upam, da se bosta pogovorili in šli z mano v Oviedo.
Na voljo imam prijateljevo letalo.
Ravno dovolj veliko za nas in izvrstnega pilota.
Slišati je varno. -Premislita.
Upam, da ne misliš resno. -Zanimiv je. -Zanimiv?
Kaj je tako zanimivega? Obe hoče položiti.
Zadovoljen bo z eno. S tabo. -Vicky, odrasla sem!
Če bom hotela spati z njim, bom. Drugače pa ne.
Cristina, ne poznava ga. Celo zate je to spontano.
Če sem prav slišala, je bil nasilen do žene.
Vsaj ni nek serijski zombi. Odličen način, da ga spoznava.
Ni res. Ne grem v Oviedo z očarljivo odkritim nasilnežem.
Tebe agresivnost privlači, mene ne. Zagotovo ni privlačen.
Zelo privlačen je. Lep je, zelo seksi.
Seveda, ker si nevrotična. -Super pristop brez nakladanja.
Kaj? Samo nakladanje. Ne grem v Oviedo. Ne poznam kraja.
Mene ni očaral. Tudi če ne bi bila zaročena
in bi iskala romanco s Špancem, ne bi izbrala njega.
Živjo, nimam časa. Cristino odvračam od usodne napake.
Kaj? Ne, kot po navadi. Te pokličem nazaj.
Tudi jaz te ljubim. -Pojdiva po prtljago in se vrneva sem.
Takoj se mi je prikupil. On ni kot ostali modeli,
kreativen in umetniški je. -Ostali modeli? Je Doug takšen?
Doug? Kdo ga je omenil? -Tebi je všeč nenadoma oditi z letalom.
Ne vem, zakaj me je strah, razen če me je strah same sebe.
Napaka, Cristina.
Napovedali so nevihto blizu Ovieda, vendar nič resnega.
Ne skrbita. Kot vidita...
Malce nas premetava, prav?
Bi ti pilotirala? -Ne, hvala!
Lahko je, še lažje kot avto. Poskusi.
Do jutra so prišli na cilj in se odpravili v hotel,
ki ga je izbral Juan Antonio.
Vicky je poskrbela, da sta imeli svojo sobo,
Juan Antonio pa svojo. Če je bil razočaran, je to dobro skril.
Po osvežitvi ju je odpeljal do kipa, ki mu toliko pomeni.
Si zelo veren? -Ne, nisem.
V življenju moraš uživati in sprejeti, da nima smisla.
Nima smisla? Misliš, da tudi prava ljubezen ne da smisla.
Ja, vendar je minljiva, ne? Ljubil sem izjemno žensko,
vendar je ob koncu
vame zarila nož. -Mojbog, groza. -Morda si to s čim zaslužil.
Juan Antonio je gostji peljal na večerjo.
Govorili so o umetnosti in ljubezni. Pripovedoval je
o Marii Eleni, bivši ženi, ki jo je kritiziral in oboževal.
Kot gostitelj se je izkazal. Popoldne ju je peljal naokrog,
kjer sta rade volje poslušali o mestu in fotografirali.
Kupili so slastne domače torte.
Onidve sta dokumentirali izlet.
Vicky je bila v dvomih, Cristina je uživala.
O seksu so govorili šele zvečer, ko je bil Juan Antonio vinjen.
Ni za kaj.
Dneva je skoraj konec. Je prav, da vaju povabim v svojo sobo?
Dajta. Se nismo že dogovorili? -Vicky bi rada povedala,
da je zaročena. -Super, to so njeni zadnji dnevi svobode.
Ne. Poslušaj, nisem na voljo.
Veš, kaj mislim jaz? Ko pijem, sem neizprosno odkrita.
Še vedno si prizadet zaradi propadlega zakona z Mario Eleno
in bi to rad pozabil z nesmiselnim seksom.
Nesmiseln seks? Se tako malo ceniš?
Ona hoče, da ima smisel. -Mesto je romantično,
noč je topla in mirna. Živi smo. Ni to dovolj smiselno?
Cristini delam družbo. Jaz sem zaročena.
Za to imam lepega zaročenca. V mojem srcu ima posebno mesto.
Iskreno, tudi če bi jaz skakala naokrog, nama ni usojeno.
Utrujena sem, že 24 ur nisem zatisnila očesa.
Točno to bom tudi naredila.
Pa ti?
Šla bom s tabo v sobo, vendar me moraš zapeljati.
Prišla sem nekaj spit v zahvalo.
Potem grem v sobo.
Si igrala v kratkem filmu? -Če sem? Seveda sem. Zakaj?
Upam da si bila bolj prepričljiva kot s to pijačo.
Prišla sem spat s tabo. Prav imaš.
Potem si na pravem mestu, razen če zavoziš. -Zavozim?
Misliš, če pokvarim trenutek? -Ja. -Kako bi mi to uspelo?
Ne vem. Lahko je marsikaj.
Od nore pripombe do neprimernih spodnjic.
Čeprav, ko te opazujem, mislim, da imaš prave spodnjice.
Težko ti je ugoditi. -No, ja. Slovim po preobčutljivosti.
Kaj še želiš v življenju poleg moškega s pravimi spodnjicami?
Ne vem.
Ne bom se ustalila, dokler ne najdem tistega, kar iščem.
In to je? -Hočem nekaj drugačnega. Nekaj več.
Ljubezen proti pričakovanjem.
Kaj misliš s tem?
Mislim... Ne vem.
Ne vem, kaj hočem. Vem le, česa nočem.
Če me ne boš začel slačiti, se bo to spremenilo v debato.
Si v redu? -Ja, sem. Nekaj takega sem pojedla.
Kaj je narobe? Ti kaj prinesem? -Ne, ne smem piti.
Kaj je? -Slabo mi bo.
Čir ali zastrupitev s hrano. Morda oboje. -Bog, oboje.
Počiti mora, ne sme jesti. -Počivati? -Ja, počivati.
Cristina je obležala, Vicky se je mudilo in ni hotela na ogled.
Mu rečete, naj me pokliče na mobitel, ko pride s sestanka?
Obtičala sem v Oviedu. -Vendar sta šla na ogled.
Cristina se mi smili. -Daj, ne hlini skrbi.
Gotovo si ji točil pijačo, kot si obema med večerjo.
Vendar jaz več prenesem. -Ni omenila čira. -Ne.
V glavi je še najstnica. V ljubezni je samodestruktivna.
Za kratek trenutek strasti opusti vse obveznosti.
Juan Antonio je po kosilu peljal Vicky k svetilniku v Avilesu,
ki ji je bil zelo všeč.
Tu blizu sem se rodil.
Bil bi greh, če ne grem obiskat očeta. Bi te dolgočasilo? -Ne.
Mislim, da je to tvoj prvi zanimiv predlog.
Z veseljem bi videla tvojega očeta in njegovo hišo.
Moj oče, Julio.
Če bova nadaljevala, ne... -Dobra si. Ne razume angleško.
Španščino bom takoj pozabila. -On ne uporablja drugih jezikov.
Pomembno dejstvo pri mojem očetu. -Zakaj? -Ker je pesnik
in najlepše stavke zapiše v španščini.
Verjame, da pesnik ne sme onesnaževati jezika s tujkami.
Razumljivo. Zaradi prevoda in pomenov, ki se izgubijo.
Učila sem se španščino, vendar me jeziki ne privlačijo.
Veliko bolje berem, kot govorim. Morda bi prebrala kaj od očeta.
On ne izdaja poezije. V tem je smisel. -Zakaj ne?
Kasneje ti povem. Bi konjak? -Ja, prosim. Samo kapljico.
Dobro si videti, zdrav, oče. -Tudi ti si v redu.
Kaj novega o Marii Eleni? -Še kar je z arhitektom v Madridu.
Ona je bila najboljša. Še v teh letih imam mokre sanje o njej.
Tudi ona te je imela rada, oče. -Škoda za ta božji dar.
Tu je moj bralni kotiček iz mladih let.
Hotel sem postati pisatelj, ne slikar. Potem se je obrnilo.
Hotel sem biti tudi glasbenik. Vedel sem le, da sem poln...
Pravih čustev. Nekako sem jih moral izraziti.
Cristina pravi isto. -Zelo zanimiva je. Sedeva?
Torej, povej mi, zakaj tvoj oče ne izda pesmi.
Ker sovraži svet in se tako maščuje ljudem.
Ustvarja umetnine in jih ne da javnosti, kar je... -Mojbog!
Zakaj je tako jezen na ljudi?
Ker po tisočletjih civilizacije ne znamo ljubiti.
Vrnila sta se v hotel.
Cristina si je opomogla, vendar je morala še počivati.
Vicky in Juan Antonio sta večerjala v mali restavraciji.
Bolj se je sprostila kot ob kosilu, popila je veliko vina.
Tokrat je uživala v pogovoru. -... ni kraja na svetu.
Tu sva jedla z očetom.
Nimaš časa, srčica? -Pravkar bom jedla. Te pokličem nazaj?
Paul in Maryanne sta odkrila boljšo hišo
od tiste na Bedford Hillsu. -Ja? Prekinja te.
Kaj? Pokliči me nazaj. Ima bazen in teniško igrišče.
Lahko bi se kaj naučila od Paulovega inštruktorja.
Te pokličem, ne slišim te. -Ljubim te.
Pismo, slaba zveza.
Katero je to vino? Okusno je. -Čudovito je.
Te je klical zaročenec? -Ja.
Zakaj si bila tako živčna? -Sem bila živčna?
Ja, zardela si. -Gotovo zaradi vina.
Bi ga motilo, da večerjava skupaj? -Sploh ne! Se šališ?
Ne bi bil navdušen nad tem,
da pijem vino z moškim ob svečah,
vendar bi kmalu spoznal, da ni razloga za skrb.
Bi kdaj ne objavil svojih del iz jeze? -Ne, nisem kot oče.
Rekel sem, da kljub vsemu sprejemam življenje. -Točno.
Rada bi videla tvoja dela. -Resno?
Zakaj? Ti nisem všeč? -Bolje sem te spoznala.
Zanima me. Katalonski slikar si in to je moje področje.
Zakaj te tako zanima katalonska kultura?
Zaljubila sem se v Gaudijevo cerkev. Tako se je začelo.
Rada prisluhneš španski kitari. -Ja, obožujem jo.
Bi šla nocoj poslušat kitarski nastop? -Nocoj?
Pozno je že in vino se me je prijelo.
Rekla si, da ga preneseš. Jutri odidemo nazaj.
Prav, v redu. -Odlično.
Neverjetno je bilo. Hvala. -Videlo se je, da te je ganilo.
Ja. -Nekajkrat sem že videl tak izraz.
Ja. Gotovo na Marii Eleni. -Morda na njej.
Če je videla ali slišala kaj ganljivega, ja.
Še vedno jo ljubiš. -Ne, nič več. -Vse si povedal.
Ne, vedno bo del mene. Veliko mi pomeni,
vendar se nisva ujela.
V kakšnem pogledu? -Nikoli nama ni bilo jasno.
Rekel si, da si opazoval moj obraz. Zakaj?
Zakaj si ti opazovala mojega? -Sem res?
Gotovo si videla moje solze. -Ja, ne morem se nadzirati.
Gledal sem tvoj obraz, ker se mi zdi zelo lep.
Kaj res? -Seveda.
Seveda. Saj veš.
Vicky ni povedala Cristini in je na poti nazaj molčala.
Cristina pa je neprestano govorila.
Obema se moram opravičiti, ker sem pokvarila vikend.
Sram me je. Ponižana sem.
Ne vem, ali je krivo vino ali školjke. Čir imam.
Dobro, da si znal zamotiti Vicky.
Mučila me je mora, da bosta kot olje in voda,
ko vama bo vsak trenutek odveč. Nisem se mogla premikati.
Vicky je garala v knjižnici. Pozabila je na neumnosti
in se osredotočila na magistrsko nalogo.
Vendar so ji misli pogosto zašle v Oviedo.
Cristina je na ulicah Barcelone iskala svoj izraz
in eksperimentirala z novo strastjo, fotografijo.
Mislila je, da se je osmešila pred Juanom Antoniom.
Čez 48 ur je Cristina imela novico za Vicky.
Vicky, klical je! -Kaj? Kdo? -Juan Antonio. Klical me je.
Juan Antonio? -Peljal me bo v nek vinograd na pokušino vina.
Takoj sem bila za. -Pokušina vina. Pa tvoj čir?
Je že v redu. Malo vina ne bo škodilo. Hoče me videti!
Kaj ni čudovito? -Ja, ja. -Neverjetno. Mislila sem,
da me ne bo poklical. -Super. Vesela sem zate.
Tistega večera ženski nista mogli zaspati.
Cristina je sedela v kuhinji, pila kavo in pisala poezijo.
Vicky je premlevala spomine na noč, ki se je oddaljevala.
Živjo, srčica. Sem te zbudil? -Ne, odpravljam se spat.
Oprosti, ker kličem pozno. Moral sem iz pisarne.
Na zrak, kavo. Prešinila me je odlična zamisel. Poslušaj.
Očka pozna ljudi na ameriški ambasadi v Španiji.
Delal bom preko interneta, da se lahko poročiva v Barceloni.
Rekla si, da je romantična. Preprosta poroka na uradu.
Potem se bova še v New Yorku, da prirediva ogromno zabavo.
Kaj praviš? -Kaj? Da bi se tu poročila? -Zakaj ne?
Odlična zgodba za otroke. Očkovi prijatelji bi pomagali.
Ne vem, kaj naj rečem. -Ni slišati, da si navdušena.
Ne, le presenetil si me.
Jeseni naju čaka poroka, tudi to bova izvedla.
Čemu potem? -Razburljivo je. Povedal sem Kenu in Alice.
Rekla sta, da bi tudi onadva.
Izbrala bi London, vendar sta bila navdušena.
No...
Slišati je, da nisi za.
Jaz? Ne. Zakaj le?
Ne, zamisel je čudovita. Čudovita zamisel.
Mislim, da bo super. Jutri te pokličem.
Vem, da sem te zbudil. Jutri ti povem še več. Ljubim te.
Juan Antonio je peljal Cristino na pokušino vina.
Nato jo je odpeljal k sebi, v lepo hišo, ki jo je kupil
od slikarja. Služila mu je kot dom in atelje.
Pokazal ji je svoja dela, ki so jo navdušila.
Všeč so ji bile barve in divji način nanosa barve na platno.
Njegova spalnica je bila le eno nadstropje višje.
Povedal ji je o zakonu z Mario Eleno,
njuni globoki ljubezni in strašanskih prepirih.
Rekel je, da se ni hotel ljubiti v njuni spalnici. Vse do zdaj.
Tokrat je Cristina vzdržala.
Še večkrat sta šla ven, tokrat pogledat nov kip k prijatelju.
Razkazal ji je najljubše predele mesta, kjer je fotografirala.
Bil prijazen do prostitutk, ker so zanimive za slike.
Cristino je spodbujal,
čeprav jo je bilo preveč sram, da bi mu pokazala slike.
Šla sta na kosilo s pesniki, umetniki in glasbeniki.
Cristina se je lepo vključila.
Ko se je Vicky odpravljala preučevat Gaudijev park Guell,
ki je bil pomemben del naloge, je nekoga srečala.
Vicky.
Kako si? -Mojbog, kaj pa ti tu? -Nič posebnega, skiciram.
Razumem. Ne mislim te motiti.
Le kako bi me motila? Nisva se uspela posloviti.
Lahko bi poklical. -Premišljeval sem o tem,
toda zaključil, da nima smisla. -Vendar me nisi niti poklical.
Hvala. Bilo je zabavno.
Ni prav, da z nekom spiš in nato ne pokličeš.
Razen če si zelo razočaran. -Ravno nasprotno.
Ampak, ti se nameravaš poročiti.
Najbolje je odnehati, dokler se ne preveč zaplete.
Rekla sem, da sva spala skupaj in potem si se vdrl v zemljo.
Vem, da ti to ne pomeni veliko.
Če bi nadaljevala, bi bila ti živčna, jaz pa razočaran.
Že po eni noči bi te lahko prizadela?
Maria Elena je včasih rekla,
da je romantična le neizpolnjena ljubezen.
Prav. V redu.
Res je, da si bolj pisan na kožo Cristini.
Cristina mi je postala všeč.
Veselim se zate in bodočega moža.
Jaz pa zate in Cristino.
Nastopilo je jutro, ko je prispel Vickyjin bodoči mož.
Juan Antonio je kot umetnik vedno moral živeti z žensko,
zato je Cristino povabil k sebi, kar je sprejela.
Global Enterprises? Tom Sutter je moj prijatelj. -Ga poznaš?
Z njim igram golf. -Vem nekaj anekdot.
Ni me še premagal. -Ni najboljši na svetu.
Mojbog, tu si čisto drugačna.
Ja? Kaj misliš s tem? -Cela si se vživela.
Se po navadi ne? -Ne, seveda se.
Pohvalil sem te.
Morda je tu tak zrak.
Pridi sem, objemi me.
Si v redu? -Ja.
Kako je Cristina? -Vselila se je k nekemu tipu.
Kmalu. Ne reci, da je bikoborec. -Ni.
Pisatelj? Skladatelj? Kvazi intelektualec v težavah?
Vem. Včasih gre tudi meni na živce z norimi ljubimci.
Rad jo imam, ker je tvoja prijateljica,
vendar sem te že opozoril. Ona ni zadovoljna.
Ne more se ločiti od podobe izjemne ženske,
umetnice, ki se še išče.
Njeno zavračanje normalnih norm je prevzetno. Dolgočasen kliše.
Moškim je všeč. -Lepa je.
Ni je težko spraviti med rjuhe.
Zate sem se moral potruditi.
Vendar se je izplačalo. -Ja? -Ja.
Juan Antonio me hoče peljati v star zabaviščni park.
Lahko bi šli na kosilo, vsi skupaj. Nato še v park.
Jutri na kosilo? -Ne utegneva.
Kdaj drugič bova šla na jadrnico z Markom in Judy.
Rada bi šla z njima. -Jaz pa na jadrnico.
Čudovito. Jutri, dogovorjeno.
Para sta se dobila na kosilu, kjer je prišlo do zadrege.
Juan Antonio se je z nogo poskušal dotakniti Cristine,
vendar je pomotoma zadel Vicky.
Zabaviščni park je bil takšen, kot je obljubljal.
Starinski in šarmanten, videlo se je vso Barcelono.
Vidim, zakaj ljubiš zaročenca. Zelo očarljiv je. -Res je.
Ravno pravi je zate.
Ni mi všeč tvoj ton.
Hotel sem reči, da se zelo dobro ujemata.
Ne razumeš. Zdaj ne morem pomagati.
Ne rečem, da nisem pomislila, ampak...
Vicky, prosim. Nikoli več ne smeva govoriti o tem.
Stvari so se spremenile, razvil sem čustva do Cristine.
In? Zakaj si se me dotaknil pod mizo?
Nisem se. -Si. -Ne. -Ko sem te pogledala.
Ne. Morda pomotoma. Hotel sem se dotakniti Cristine.
Prav, žal mi je. Se opravičujem za napako.
Meni je žal, moja napaka. Poslušaj me.
Vstopila boš v novo življenje z moškim, ki ga ljubiš.
Ja, prekleto. Nato sem spoznala tebe.
Skupaj sva bila nespameten konec tedna. Zdaj ne vem, kje sem.
Prosim. Zdaj sem s Cristino, ti se poročiš čez dva tedna.
Vem. Prav imaš.
Cristina te ljubi. Nikoli ne bi...
Ja, s Cristino se ujemava. Razumeva se.
Midva... V enem mesecu bi se že kregala.
Prav? Morda se bova še kdaj srečala v drugačnih okoliščinah.
Kdo pozna življenje? -Prav imaš, trapa sem.
Ne vem, kaj sploh pričakujem.
Prišel je poročni dan, Vicky in Doug sta se poročila.
Cristina je bila zraven. Juan Antonio se je opravičil.
Mladoporočenca sta odšla na mini medene tedne v Sevillo.
Cristina je začela slutiti možnost za razmerje,
ki ga je vedno iskala, vendar ni imela uspeha.
Bila je ljubica umetnika, v čigar dela je verjela.
Začela je premišljevati o življenju v tujini,
kjer ne bo težav s puritanstvom in materializmom,
ki ju ni prenašala.
Videla se je kot Evropejka, na ravni mislecev in umetnikov,
ki naj bi izražali njene svobodne poglede na življenje.
Prijatelji Juana Antonia so bili ustvarjalci vseh vrst.
Rada je bila z njimi, vadila je pisanje in fotografiranje.
Uživaš? -Ja. Sevilla je osupljiva.
Srečala sva prijatelje iz New Yorka,
nekaj časa smo bili skupaj. -Malce preveč.
Jezna si, ker sta naju zmlela v bridžu.
Bridž mi ni všeč. -Tudi meni ne.
Kaj je to? -Darila. Posluh, prosim.
Poročno darilo Cristine in Juana Antonia.
Nisem mogla verjeti, da je z Juanom Antoniom.
Točno to sva potrebovala, Rorschachovo packo.
Ni mi všeč. -Kupila vama bova Alejandrovo sliko.
Maria Elena je poskusila storiti samomor.
Kaj? Je v redu?
Ja, mislim. Ne vem. Moram iti. -Kam greš?
V bolnišnico. -Grem s tabo?
Ne bo dobro zanjo. V krizi je.
Pokliči, če hočeš, da pridem. -Prav. Vsekakor.
Juan Antonio je odhitel sredi noči.
Cristina je skušala zaspati, vendar ni bila mirna.
Nemirno je spala, vendar se je zbudila sredi noči.
Kavo kuham! Je vse v redu?
Cristina, to je Maria Elena.
Počutim se kot trapa. -Govori angleško. Prosim.
Sram me je. -Ne, naj vas ne bo sram.
Vam lahko kaj prinesem? -Vodko.
Zdaj boš pila vodko? Po vseh tistih tabletah?
Si nora, ali kaj? -Rada bi šla pod tuš. Lahko?
Rada bi se znebila teh oblek. -Tu moraš govoriti angleško.
Če hočeš pod tuš, pojdi v sobo za goste.
Zdaj sem gostja v lastni hiši? -Ja, gostja si.
Prosim, pojdi, Maria Elena.
Tja. Veš, kje je soba.
Kaj se dogaja?
Nič. -Vse v redu? -Ona je v redu.
Mislim...
V Madridu ni bila srečna.
Zato se je nocoj vrnila z avtobusom. Sama.
Postala je potrta, vsi načrti so se ji podrli.
Vzela je prevelik odmerek. -Mojbog, groza.
Mora ostati pri nama. -Kaj? Pri nama?
Mora. Nima denarja. Nihče drug ne bo skrbel zanjo.
Vedno sem bil
njena vez z resničnim življenjem.
Razumem. Toda kako bo ostala tu?
Ne sme ostati sama. V tem je težava.
Naj premislim.
Tudi če bi ji uredil prostor... -Morda potrebuje psihiatra.
Ne. Z zdravniki ima slabe izkušnje.
Razumem, toda kje bo? -V tisti sobi.
Koliko časa bo ostala tu? -Cristina, vem.
Nisi pričakovala tega, vendar mora ostati tu.
Nima drugega. -Razumem, ni za dolgo. -Največ nekaj mesecev.
Nekaj mesecev bo ostala? -To sem že dal skozi.
Torej, če... Sranje.
Ko bi jo le spoznala takrat kot jaz.
Njena lepota je vsem jemala sapo. -Vem.
Bila je nadarjena, čudovita, tako čutna.
Izbrala me je med sto moškimi, ki bi ubijali zanjo.
Verjela sva, da je odnos popoln, vendar je nekaj manjkalo.
Ljubezen potrebuje rahločutno ravnovesje.
Je kot človeško telo. Lahko imaš vse vitamine in minerale,
toda če manjka ena drobcena sestavina.
Recimo sol, potem umreš.
Sol?
Kdo je ona? -Ženska, ki živi z mano.
Ko je zraven, prosim, govori angleško.
Zakaj? Zaradi nje? -Ja, točno. Iz vljudnosti.
Ne zaupam ji, Juan Antonio. Njene oči niso enobarvne.
Vedno najdeš kaj na vseh mojih ženskah.
Lepa je. Misliš, da te bo zadovoljila?
Precej pametna je in svobodomiselna, kot ti.
Kot jaz? -Ja. -Še vedno me iščeš v vsaki ženski.
Ni res, Maria Elena.
Pred tedni sem bil v Oviedu s tvojo zrcalno sliko.
Američanko. Z njo je bilo lepo.
Tako da se motiš. -Vedno hočeš poustvariti naju. Dobro veš.
Tu govori angleško. Samo to te prosim. -Ne govori tako.
Zakaj se jeziš name?
Zakaj si se hotela ubiti?
Kakšna neumnost te je zgrabila!
Hotela si se ubiti, zaboga!
Ostani tu, dokler se ne zbereš.
Potem se poberi iz mojega življenja!
Malo je manjkalo do popolnosti. -Preveč si prizadeta.
Tebi je všeč. Vedno so ti bila všeč moja nihanja razpoloženja.
Toda kaj je manjkalo, Juan Antonio? Kaj?
Govori angleško! -Ni mi všeč, ne zaupam ji.
Vedno sem ti želela najboljše. -Ne, ko si me hotela ubiti.
A, tisto. -Ja, tisto. Podrobnost.
Ne zaupaš ji, ker je moja ljubica. Očitno je.
Vidim, da si izgubljen, odkar sva se razšla.
Odrekel si se ženskam in ljubezni,
vendar si izgubil tla pod nogami,
ne zaradi ene, ampak dveh ameriških turistk.
Boš še kavo? -Ja, prosim.
Oprosti.
Izvoli sladkor. -Ne, hvala.
Kasneje bi lahko šla na deželo.
Vreme je čudovito.
Kasneje bo zagotovo deževalo. -Angleščina. -Že v redu.
Ne znaš španščine? -Ne, učila sem se kitajščino.
Kitajsko?
Zakaj? -Lepo mi je zvenela.
Reci kaj po kitajsko.
Jaz?
Se ti to lepo sliši?
Morda ne z mojo izgovarjavo.
Meni je slišati vreščeče. Kot bi mi vrtali po glavi.
Govori angleško, Maria Elena. -Si jih že slišal govoriti
v kitajski restavraciji? Zelo neprijetno.
Maria Elena, dovolj. Govori angleško.
Oprosti, živčna sem. Imela sem nočne more.
Bi rada slikala? -Ali tudi ti slikaš?
Vpraša, ali slikam. Vprašaj njega.
Vse je ukradel od mene. Celoten slog.
Rada si izmišljuje zgodbe. -Tvoja percepcija je moja.
Nisem rekel, da nisi vplivala name. -Vplivala?
Da sem ti ukradel slog... -Hinavec, hinavec.
Da sem ukradel slog? Zabloda. -Že v redu, skupaj sva slikala
vrsto let in si posvojil moje videnje.
Rada govoriš to pravljico. Vendar ni resnična.
Resničnost ji vedno dela težave. Ne bom se jezil.
Ne bom se jezil. -Kaj so rekli v umetnosti šoli? Da sem genij.
Spodbujal sem tvoj talent. -Ne govorim o talentu. O geniju.
Skoraj bi ubijal zaradi tebe. -Mene, s stolom.
Branil sem se. Imela si britvico, bila si pijana.
Norela si z britvico! -Iz ljubosumja.
Bila sem nora nate, vendar si me prevaral z Agustinovo ženo.
Z očmi! Z očmi! -Ubila bi me zaradi pogleda?
Ne bi več o tem. Konec je.
Zdaj me ne moti več. Vljudna sem.
Kaj še hočeš?
Cristina je opazovala Mario Eleno in Juana Antonia
in spoznala, da so čustva zelo zapletena stvar.
Kje si bila? Si pisala? -Ja, poskušala sem.
Zanima me. Ali res misli, da si ji ukradel slog?
Mislim, da sem vzel več, kot rad priznam.
Zato sem tako občutljiv, ko to omeni.
Žalostna sem. -Zakaj? -Zdi se mi, da nikoli
ne bom tako vplivala nate ali te navdihnila.
Ni res. -Tako čutim. -Ni res, nisem še slišal Scriabina,
dokler ga nisi predvajala. Zdaj ga poslušam ves čas.
Res? To me osrečuje.
Kaj? -To morda ni najboljša ideja.
Zadnje čase je boljše, nočem je razburiti. -Seveda ne.
Vicky je šla na tečaj španščine večkrat na teden,
kjer je spoznala mladega Bena, ki jo je vedno ogovoril.
Neverjetno, zaposlili so me na konzulatu. Jezika ne obvladam.
Kar v redu govoriš. -Zadovoljivo.
Uživaš v Barceloni? -Z več prijatelji bi.
Včeraj sem šel z obale do parka Guell v iskanju Gaudija.
Greva v kino? -V kino? -V sredo popoldne.
Ja.
Film je bil zanimiv in Ben je bil dobra družba.
Enkrat sta skočila v trgovino po češnje.
Ko je trgovec telefoniral, jo je prijel za roko.
Ne, prosim. -Ne?
Ne. Veš, da sem se poročila pred kratkim.
Ja, nekaj se mi je dozdevalo.
Morda je bilo prehitro in ti je žal. -Sem to kdaj namignila?
Morda pretiravam. -Ne.
Tega ti ne bi smela povedati.
Vedno sem mislila, da vem, kaj želim. -Vendar nisi.
Ne. Nekoga sem spoznala.
Vendar ne bom o tem. -Kaj je z njim?
Živi z mojo najboljšo prijateljico. Kaj to govorim?
Ko se slišim, se mi zmeša.
Poročila sem se s pravim. -Res?
Tako se mi je zdelo. -In? Kaj se je zgodilo?
En prekleti konec tedna v Oviedu.
Cristina, Juan Antonio in Maria Elena so šli na deželo.
Maria Elena je hotela sveže borovnice za večerjo.
Počakajta!
Vrti se mi!
Izvrsten kraj. -Tako. -Podaš... -Izvoli.
Kaj je narobe? Kaj, kaj je bilo?
Čakaj. Sedi, sedi.
Zgornji ali spodnji del? -Tukaj. -Tukaj?
Ustavi se.
Čakaj, da...
Bi aspirin? Imam ga v torbici.
Sprosti se, takoj bom.
Vse je v njegovi glavi. Preveč je napet.
Navzven je brezskrben, življenje zanj nima smisla.
Vsi strahovi mu gredo v glavo.
Veš, da igra na klavir?
Ne. Nisem vedela. Imaš zato klavir?
Lahko bi bila koncertna pianistka.
Ja, lahko. Nihče ne zaigra Scarlattija kot Maria Elena.
Razume Scarlattija. Kajne? -Igraš na kakšno glasbilo?
Ne, moram se sprijazniti, da nisem nadarjena.
Cenim umetnost in glasbo, vendar...
Žalostno, ker čutim, da imam veliko za izraziti,
toda ne znam. -Vendar si nadarjena.
Ne. -Ja. -V čem? -Zelo lepo fotografiraš.
Res je. Fotografije vedno skriva pred mano.
Ker niso dobre. Kako ti veš, da fotografiram?
Videla sem jih v tvoji prtljagi. -Brskala si po prtljagi?
Seveda. Prvo noč tukaj ti nisem zaupala.
Nisem verjela, da si to, kar si rekla.
Zanimalo me je, kdo spi z mojim bivšim možem. -Kaj?!
Kako bi vedela, kaj bom našla in da me ne boš prizadela?
Mislila sem te ubiti.
Še nekaj slik.
Ne hlinita, da so vama všeč. -Kaj je to zdaj? -Čudovite so!
Vidiš? -Poglej to.
Naslednji dan je šla Maria Elena fotografirat s Cristino.
Imela je izostren pogled in je obvladala fotografijo.
Cristino je učila o estetiki in finesah fotografije.
Priporočila ji je starejši aparat namesto digitalnega.
Rekla ji je, da bo v kleti postavila temnico za Cristino,
kjer jo bo naučila več tehnik razvijanja slik.
Vse sta slikali, od smešnih psov do žalostnih otrok.
Najbolj zanimiva je bila Maria Elena.
Vicky in Doug sta v trgovini srečala Adama in Sally.
Adam in Doug sta se poznala iz službe,
toda v New Yorku se nista družila.
Saj ne more biti res.
Vse oddaje na TV lahko predvajaš na računalniku.
Med letom v Tokio sem na 12.000 metrih višine
gledal baseball v živo na prenosniku.
Nikoli nisi nedosegljiv.
V hiši bova imela vse napeljave, kupujem japonsko HD televizijo.
Naj ti to naredi moj tehnik. Obvlada. -Mi boš dal vizitko.
Obnovila sva hišo na Greenwichu. Imava odličnega dekoraterja.
Zelo ustvarjalen. Vendar ve, kdaj je dovolj.
Zdaj ima sodoben stil z nekaj starinami.
Zelo rada kombiniram. Ampak cene.
Vesta, koliko stane orientalska preproga? -Ja.
Stara šala pravi sto tisoč za perzijsko preprogo.
Vicky in Doug sta živela ustaljeno,
dokler se nekega popoldneva ni nekaj zgodilo.
Čez nekaj dni je Judy povabila Vicky na kavo.
Tisto zadnjič. Nočem, da si ustvariš napačen vtis.
To se me ne tiče. -Nič nimam z Markovim sodelavcem.
Saj se mi ni zdelo.
Ampak sem sanjarila, da bi kdo prišel
in me rešil iz tega položaja. Toda ne o Jayu Lewisu.
Čeprav bi bil za. Res. -Rešil iz tega položaja?
Že več let nisem zaljubljena v Marka.
Ljubim ga, vendar nisem zaljubljena vanj.
Žal mi je. -Smešno.
To sem povedala tudi psihiatru.
Kaj ti je rekel?
Pravi, da me je strah kaj spremeniti
in da čakam na čudež, ki pa ni verjeten.
Razmerje ni rešitev.
Oprosti, ker te obremenjujem, vendar me je bilo tako sram.
Ne misli, da se moraš zagovarjati.
Mark je super.
Če nisem zadovoljna,
je to moj problem. Le...
Ne morem ga zapustiti. Vem, da ga nikoli ne bom.
Zakaj ne?
Ne morem. Preveč me je strah.
Ta vlak je že odpeljal.
Vidim, da sta še zaljubljena, ko vaju vidim z Juanom Antoniom.
Najina ljubezen bo večna, vendar se ne obnese.
Zato bo vedno romantična, ker ne more biti končna.
Morda ne more biti, ker sem jaz v napoto.
Ne. Pred tabo sva si zadajala veliko bolečine in trpljenja.
Brez tebe to ne bi bilo mogoče. Veš, zakaj?
Ker si manjkajoči element. Si kot odtenek na paleti,
ki barvo naredi lepo. -Vaju ne mika, da bi se ljubila?
Tako se mi zdi. Ne vem. -Ob koncu zakona se nisva.
Naj povem, da se ta čustva prebujajo zaradi tebe.
Na nov in globlji način.
Mene ne bi motilo. Nočem biti v napoto.
Vem, da te ne bi. Tudi mene oblije toplina,
ko vsako noč slišim vajino strast.
Poslušam in sem zadovoljna.
Je ni motilo, ko sta se Maria Elena in Juan Antonio ljubila?
Prej jima je dovolila, toda potem ni bila prepričana.
Ni bila tako svobodomiselna, kot si je mislila.
Misel na njuno strast v postelji ji ni dala miru.
Končno se je sprostila
in sprejela tako stanje. Na to je bila ponosna.
Sprva me je motilo, potem sem prišla do klišejev o ljubezni.
Kaj je prav, kaj narobe in kaj primerno.
Vidiš, da večina razmerij ne deluje.
Praviš, da deliš moškega. Potem si kot mormonka.
Slišati je nenavadno, toda vsi uživamo v razmerju.
Če bi vsi bili taki, družba ne bi delovala. -Daj, no.
Ne začnimo o nadutih načelih. Kar ti paše. -Kar ti paše?
Maria Elena pravi, da je več resnic. -Bi lahko tako živela?
Nimam... -Pomanjkanja reda? -Zelo urejeni smo.
Nimam njenega poguma. -Poguma? Še ona bo šla z Mario Eleno
in to razglasila za večvredno življenje. -Jaz sem spala z njo.
Ne! -Ja. -Kdaj?
Juan Antonio in Maria Elena sta mi uredila temnico.
Hočeta, da fotografiram. Kar dobro mi gre.
Vedno bolj samozavestna sem. Bili sva v temnici.
Ukvarjala sem se s fotografijami.
Tega ne bi počela, če me ona ne bi navdušila.
Zgodilo se je zelo spontano.
Nisi bila živčna? -Ne, bilo je ljubeče in nežno.
Si uživala? -Sem.
Samo enkrat? -Ja. Kar zgodilo se je, veš.
Nočem, da bi to postalo navada.
Vendar si uživala. -Sem. Takrat sem.
Si povedala Juanu Antoniu? -Seveda, ni kaj skrivati.
Bi rekla, da si biseksualna? -Ne vidim potrebo po etiketi.
Jaz sem jaz! Od takrat sem spala z Juanom Antoniom
in zelo uživala. -Odlična zgodba.
Odlična zgodba.
Nimam se za sodnika, tako...
Kaj premišljuješ?
Ne vem. Kako hitro mineva čas.
Poletje je skoraj mimo. Kmalu bova šla domov.
Mislil sem, da si še
pri prijateljičinih strasteh iz temnice.
Ko sva pri temnih sobah...
Cristina je postala vse bolj samozavestna fotografinja.
Juan Antonio in Maria Elena sta jo spodbujala in bodrila.
Z njuno podporo je fotografija postala del njenega življenja.
Ona, Juan Antonio in Maria Elena so postali ljubimci.
Vse se je zdelo uravnoteženo, uglašeno.
Maria Elena je bila mirna in sproščena.
Juan Antonio je doživljal zelo ustvarjalno obdobje.
Le Cristina je v zadnjih dneh poletja začutila
star, znan nemir. Vse večjo vznemirjenost,
ki se je je bala, vendar jo je dobro čutila.
Nenadoma so misli prevladale nad čustvi.
Vprašanja o življenju in ljubezni.
Čeprav se jim je upirala, jih ni mogla spraviti iz glave.
Ko se je odločila, je po večerji izjavila nekaj presenetljivega.
Nočem tega, kar sem imela, preden sem prišla.
Vem, da tako ne bo šlo naprej.
Sem ti rekla, kaj? -Prav.
Kaj hočeš? -Nekaj drugačnega.
Kaj? -Ne vem. Ne to. -Ni odgovora, Cristina.
Ne razumeš? Dobila je, kar je želela. Želi nekaj drugega.
To ni dovolj zanjo. Kot bolezen, nič ne bo dovolj.
Ne razburjaj se in govori angleško. Ne razumem te.
Nikoli ne bo zadovoljna. Vedela sem, da naju boš izkoristila.
In naju tudi si. Vedela sem.
Vedela sem! -Dovolj. Govori angleško, da bo razumela.
Dovolj. -Kronična nezadovoljnost, to imaš.
Kronično nezadovoljnost. Resna bolezen.
Ni res, Maria Elena. Ampak... Poglej me.
Veš, kako te ljubiva? -Ja, tudi jaz vaju ljubim.
Ni res! -Nič nima s tem! -Ti posrana razvajenka.
Sem vedela, vedela sem.
Utihni že, prosim. Utihni. Ni še srečala prave osebe.
Ko jo bo našla,
ne tebe ali mene, jo bo ta stvar o miru in sreči minila.
To ni to. -Prav, v redu.
Kam boš šla, Cristina? -Stran moram za nekaj tednov,
da si prevetrim glavo.
To je moj problem. Nič nimata s tem. -Pridi sem.
Bodimo hvaležni za vse dobre skupne trenutke, prav?
Spominjajmo se s spoštovanjem,
ljubeznijo in naklonjenostjo.
Cristina je vse zaupala Vicky in ji rekla,
da gre za več tednov v Francijo. Vrnila se bo k njej,
da bosta skupaj šli v New York.
Je bil Juan Antonio?
Nič ne bo. Pozabi, da sem rekla. Nekomu sem morala povedati.
Midve sva se zbližali. -Zakaj nič ne ukreneš? -Zdaj?
Pustim Douga, ki je zelo prijazen?
Poročil se je z mano. Zaradi koga?
Španskega boema, ki je močno navezan na bivšo ženo.
Morda sploh ne čuti ničesar do mene.
Koga slepim? Toda sanje so razburljive.
Jaz na tvojem mestu ne bi oklevala niti za trenutek.
Kaj bi naredila? -Zaljubljena si vanj.
Ukrepaj, drugače bo čas minil in ti bo žal, Vicky.
Ne. Kaj namiguješ? -Ne morem tvegati vsega.
Če Juana Antonia ne bi bilo, bi bila zadovoljna z Dougom.
Le zadovoljna? -Kot sem načrtovala.
Kaj naj ti še rečem? Ko gledam Douga, vidim Marka.
Z mano hočeš spremeniti lastno preteklost.
Kljub Vickyjinemu odporu je Judy vztrajala,
da bi jo spravila skupaj z Juanom Antoniom.
Gabriello iz umetniških krogov je prepričala,
da priredi zabavo in povabi Vicky in Juana Antonia.
Brez Cristine se je odnos med Juanom Antoniom
in Mario Eleno pričakovano vrnil na uničevalna pota.
Ves čas posvetim tebi, tvojim posebnostim in fobijam.
Moje delo trpi. -Nisem kriva,
da je tvoje delo zanič in da ne dozoriš.
Ne veš, kako je, ko vidim, da ne boš uresničil potenciala?
Pusti me. Pusti me, prosim!
Kot že v preteklosti
se je Maria Elena izselila iz Juan Antoniove hiše.
Prisrčen je. Ampak se preveč približa sogovorcu.
Rad se pogovarja od blizu.
Zato je tako uspešen.
Njej sem govoril na poti... Mislim, da bo odličen partner.
Grem pogledat hrano. Bi kdo kaj?
Neprijetno blizu pride. -Malo že, ampak ne...
Živjo.
Presenetila si me. -Enako.
Mislila sem, da ne maraš zabav.
Gabriella je vztrajala. Stara znanca sva.
Veš, da nisem več s Cristino? -Ja.
Si zdaj z bivšo ženo? -Ne, tudi Maria Elena je šla.
Zaenkrat. -Smešno. Z Mario Eleno
sva si usojena in si nisva usojena.
Protislovje. Da bi ga razumel, moraš biti pesnik, kot moj oče.
Jaz ga ne.
Pa ti? Vse v redu z možem? -Ja, čudovit je. Enkraten.
Zadovoljna sem z vsem. -Zakaj ti ne verjamem?
Ne spogleduj se. Vem, da imaš prazno posteljo
in da sem ti vedno bila všeč. Konec tedna odideva, tako da...
Greva na kosilo.
Preveč me je strah.
Kaj? Prekinja, Tom.
Prekinja. Kje si?
Prav, tako bo boljše. Ostani pri miru.
Me slišiš? Marku in Judy morava kupiti ptico.
Ne moreva. -Zakaj ne? -Ne bodi smešen.
Čudovite ptice. Vedno sem si eno želel.
Ko prideva domov, bi rad imel eno v novi hiši.
Raje bi bil na Bedford Hills. Kaj praviš?
Ja, ja. Čakaj.
Bodi jutri popoldne z mano. -Nemogoče. Konec tedna greva.
Pridi na križišče ulice Tiles in okrožja Pedralbes.
Pobral te bom ob 12h.
Zaman govoriš. Zdaj ne morem govoriti.
Nisem takšen moški, ki bi silil med moža in ženo.
Judy Nash mi je povedala, da nisi srečna.
Da si bolj zaljubljena vame kot v svojega moža.
Ne morem govoriti.
Živjo, srčica. Kaj praviš? Kdo je bil?
Na telefonu. -Moj jezikovni učitelj.
Rad bi, da greva jutri na poslovilno kosilo ob 12h.
Super. Zjutraj grem na golf z Markom.
No, to je...
Zadnje čase delam na teh.
Osupljive so. Mojbog.
Težko je razložiti. -Ni ti treba. Enkratne so.
Ta je obrnjena na glavo.
Ne, zelo mi je všeč.
Ti lahko nekaj odkrito povem? Ta.
Nekaj strašljivega je na njej.
To je naslikala Maria Elena. -Zato torej. Zelo kaotična je.
Skoraj blodeča. Ampak...
Bog, kaj delam tu? Le kaj sem pričakovala?
Veliko časa je minilo, odkar sva se ljubila v Oviedu.
Velikokrat sem se spomnil na to. -Gotovo se nisi spomnil,
ko si spal s Cristino ali Mario Eleno. -Nikoli ti nisem lagal.
Takoj sem povedal, da me s Cristino privlačita.
Ne morem spati s tabo. Ne obvladam tega.
Prvič nisi bila živčna. -Nisem bila poročena. -Skoraj.
Prav imaš. To si želim. Toda kaj naj naredim?
Naj spim s tabo in se vrnem v zakon, kot da ni bilo nič?
Naj ga kar končam? -Judy pravi, da te čaka nesrečno življenje.
No, ona govori zase.
Morda boš bolje razumela svoja čustva po ljubljenju. -Ali manj.
Ne rečem, da me ne mika. Vendar bi bilo čustveno prezahtevno.
Praktično gledano, nisi moški za načrtovanje prihodnosti.
Kaj počneš?
Ubila se boš!
Nočem živeti. Nočem, prekleto!
Spusti jo. Takoj. -Ne razumeš, da tako ne morem živeti?
Razneslo mi bo glavo. Ne zdržim več, nič več.
Daj mi pištolo. Daj mi jo, prekleto!
Poslušaj me, ljubezen moja. Prisluhni mi.
Daj mi roko, vse je v redu. Vse je v redu, ljubezen.
Mojbog, žal mi je!
Oba sta nora! Obema se je čisto zmešalo!
Kako naj to pojasnim možu?
Tako ne morem živeti! To ni moje življenje!
Ne zdržim!
Ne razumem, zakaj je tvoj učitelj imel pištolo.
Sem ti rekla. Razkazoval mi je zbirko, ko se je ena sprožila.
Toživa ga. Kako neodgovorno! -Ni tako hudo. Resno.
In če bi se ti kaj zgodilo? -Kaj hočeš povedati?
Tako močno te ljubim. -Doug nikoli ni izvedel resnice.
Judy je odleglo, ker Vicky ni bila resno ranjena ali mrtva.
Ker je Vicky odšla v New York, je Judy načrt
za njeno rešitev za vedno preložila.
Vicky je vse povedala Cristini, ko se je vrnila.
Zdelo se ji je žalostno, da je Vicky želela Juana Antonia,
vendar ni mogla nič reči ali ukrepati.
Jaz bi se umaknila. -Privlačil te je, odkar si ga zagledala.
Če bi vedela, ne bi nadaljevala. -Poglej, ni dolgo trajalo.
Zdaj je konec.
Vicky se je vrnila k veliki poroki z Dougom,
hiši, ki sta jo končno izbrala, in življenju,
ki si ga je predstavljala pred poletjem v Barceloni.
Cristina je še iskala le tisto, česar si ni želela.
Prevedel in priredil Sašo Markovič
Tehnična obdelava: DrSi